Han har kommit.
- Carl. - Martin. - Vilken ära, mr Hale.
Jag sparade Time-omslaget: "Mannen bakom New York".
- Ni fick mig att börja i branschen. - Sätt dig.
Gratulerar till innerstadsavtalet.
Tack. Är det redan officiellt?
Svårt att hålla en affär värd 200 miljoner dollar hemlig.
- Du smorde ordförande Clark rejält. - Bara med några middagar.
- Jag syftade inte på kobebiffen. - Martin...
- Du kallade Hale Group för en relik. - Kanske inte ordagrant...
Nej, du sa: "Gamlingen lär inte leva länge till."
Det är i alla fall vad fullmäktigeordföranden minns.
- Blir avtalet ert? - Jag vill inte ha det.
Tror du att 200 miljoner dollar innebär att du är nåt?
Jag vill ge dig ett råd. Från en gammal man, helt gratis.
Vi har pratat med Simon och Cohen, de har sju styrelseplatser tillsammans.
- De stödjer mig. - De föredrar nu någon med erfarenhet.
Någon som minns att Clarks första kampanj finansierades av Hale.
Försök att uppskatta ironin, mr Baldwin.
Du sa att jag fick dig att börja i branschen.
Nu får jag dig att sluta också.
Din jävel! Om ett år är du död, och då bryr sig ingen om dig.
Där har han fel.
Jag överlever inte ett halvår. Jag har metastaser i levern och lungorna.
- Onkologen pratar om palliativ vård. - Jag beklagar.
Gör inte det.
Du och Judith förlorade ett barn, det är riktigt tragiskt.
När en gamling dör är det en del av livet.
Det känns ändå som en spark på pungen.
- Har du berättat för Claire? - Det har inte gått, hon ringer aldrig.
- Herregud, Damian. Om hon visste... - Hon har all rätt att vara arg.
- Jordnötter! - Jag klagar.
Cancern äter upp mig, men jag oroar mig för allergin.
Jag kanske borde ta en macka med jordnötssmör.
Nej.
På 70-talet ville jag riva allt det här och bygga andelsfastigheter.
- Nu, då? - Nu är det kulturminnesmärkt.
Martin... Har du hört talas om "ömsning"?
- Vad då? Som en orm? - Nej, det var inget. Glöm det.
Det var nåt jag läste om, bara.
Hej, det här är Claire. Lämna ett meddelande.
DE KAN HJÄLPA DIG
Hur många har gjort det?
Färre än ett dussin.
- Ömsning är exklusivt. - Dyrt, menar ni, doktor Albright.
Våra klienter är välbärgade, men framför allt är de storartade.
Visionärer, vars bortgång skulle påverka alla.
Vi ger de främsta hjärnorna mer tid att utnyttja sin potential.
Ert hem, er yacht, ert jetflyg...
De är personanpassade av mästerliga hantverkare, precis som er nya kropp.
Genteknisk fulländning. Mogen och atletisk.
Varje liten anatomisk detalj ska ge er bästa möjliga upplevelse.
- En reflex. - Lever den?
Såtillvida att det är organisk vävnad,
men än så länge är det ett tomt kärl.
Om det verkligen fungerar, varför har ni då inget ordentligt labb?
Varför allt hemlighetsmakeri?
- Ni ställer fel frågor. - Jaså? Vad ska jag fråga?
Ni har byggt upp ett imperium från grunden.
Ni har arbetat varje dag för att skapa något av ingenting.
Nu, när ni är på väg bort...
...kommer ert arbete att bli kallat ert "arv".
De kommer att hävda att era byggnader gör er odödlig.
- Vart vill ni komma? - Känner ni er odödlig?
Alla måste uppföra sig, vi vill få folks förtroende.
Pappa?
Ska du inte presentera mig?
Förlåt. Jag ville vara säker på att få tag på dig.
- Jag är upptagen. - Vi åker till stället vid Macy's.
- Du gillar ju deras glass. - Ja, när jag var åtta.
Är det nåt fel? Du ser inte ut att må bra.
Det är ingen fara.
- Kom, så åker vi. - Det passar inte nu.
- Vi kanske kan ses senare. - Nej. Revolutionen får vänta, Claire.
Jag förstår mig inte på dig. Det kan gå månader, år...
- Jag jobbar, pappa. - Det här är inget jobb.
Det är bara ett gäng ilskna ungdomar.
Jag kom inte hit för att bråka, jag vill ställa allt till rätta.
- Vad menar du med det? - Jag vet att ni har ont om pengar.
- Ta dem, bara. - Ibland är du en manipulativ skit.
- Jag försöker faktiskt. - Nej, du gör som alltid.
Du dyker upp när du behagar och tror att pengar ska lösa allt.
ÖMSNING NEUROLOGI
Jag talar om en framtid-
- där ålderdomssvaga kan slå sig ur sina bojor.
En framtid där ett friskt sinnes öde-
-inte ska avgöras av en döende kropp.
Albright.
Jag känner mig inte odödlig.
Gör vi det finns det ingen återvändo, då är ert gamla liv förbi.
- Ni måste ignorera alla ni känner. - Ni har era villkor och jag mina.
Jag betalar efter operationen. Jag är döende, men inte korkad.
Avsluta det som behövs och kom till New Orleans på tisdag.
Ni måste dödförklaras.
Ät lunch på Commanders. Jag rekommenderar cikoriakaffet.
Ni har ringt till Martin och Judy, lämna gärna ett meddelande.
Förlåt att jag stör dig hemma, Martin.
Kan vi ses och äta lunch i New Orleans?
Tre poängs ledning innebär att New Orleans har övertaget på hemmaplan.
Stannar du kvar? Det vill George.
The Hale Group utan Hale? Nej tack.
Judy är mest på gården.
Det är nog dags för mig att lägga av och vara med henne på heltid.
Det vore roligt om du kunde komma och hälsa på.
Om hembiträdena slutar säga upp sig kan vi snart ta emot besök.
Mår du bra, Damian?
Vad är det?
Ring efter en ambulans!
Damian! Damian!
- Har du adrenalinsprutan på dig? - Han får ingen luft!
- Fem minuter. - Mr Hale?
Ni har inte fått någon allergichock, det känns bara så.
Det tråkiga är att ni ska komma död in till sjukhuset om 20 minuter.
Gapa. Har alla era plomber tagits bort?
- Är metallplomberna borta? - Ja.
Maskinen är som en stor magnet. Metall stör processen.
Säkert att vi inte missat nåt?
Bra.
Vad var det?
- Det stoppar hjärtat. - Va?
Det stoppar hjärtat.
Det funkade inte.
Vad heter du?
- Det funkade inte. - Vad heter du?
Damian.
Det tar några dagar, men det kommer att bli lättare.
Jag doftar ny kropp.
Damian...
- Damian? - Ja.
- Mår du bra? - Ja.
Att dö har en del biverkningar.
Här har du beviset.
BYGGMAGNATEN DAMIAN HALE BLEV 68 ÅR
Du ska få besöka graven om några månader om det känns relevant.
Men nu...
...ska du försöka vila.
I morgon börjar skolan.
Nå, hur mår du?
Suveränt, min fysik motsvarar ett spädbarns.
- Det var 250 välspenderade miljoner. - Du har humor, det är bra.
Det är viktigt att hålla hopplösheten på avstånd.
- Är det därför ni ger mig plastknivar? - Självmordstankar är inte ovanligt.
Att bo i en främmande kropp kan vara ganska överväldigande.
- Vad är det? Prozac? - Nej, inte direkt.
"Glappen" du har beskrivit handlar om att hjärnan måste anpassa sig.
Under det första året kan man få mindre hallucinationer.
Se det som den antiavstötningsmedicin alla får efter en transplantation.
- Hur fungerar avstötningen? - Migrän, yrsel, förvirring...
- Och slutligen... döden. - Inget mer?
Rent hypotetiskt. Ett om dagen, till att börja med.
Jag föddes den 20 september 1980 i Phoenix i Arizona.
Mina föräldrar och min storasyster omkom i en bilolycka.
Mina föräldrar och min syster omkom i en bilolycka när jag var tio år.
Jag var hemma med magknip efter att ha ätit för mycket chokladglass.
Jag föddes den 20 september 1980.
Mina föräldrar omkom i en bilolycka.
Jag var hemma med magknip efter att ha ätit för mycket chokladglass.
Jag har inte ätit choklad sen dess.
Jag växte upp hos min farbror Frank i Chicago.
Jag tog examen i datavetenskap.
Jag är inte gift, jag har inga barn.
Jag heter Edward Kidner.
- Vad är det? - En examensgåva.
Gå inte för långt innan du orienterat dig.
Vi har ordnat bostad, bil och ett bankkonto.
- Det var inte många. - Sju.
- Du får fler vid våra veckomöten. - Det ingick inte i avtalet.
Jag vet att det är krångligt
- men eftersom allt är så nytt lär vi oss hela tiden.
Det är bara tillfälligt.
- Hur ska jag kontakta er? - Jag tar kontakt med dig.
- Avskildheten är viktig för mig. - Visst.
Om ett par månader kan vi prata om vart du vill ta vägen
- men till dess tycker jag att du ska roa dig.
Det förtjänar du i din ålder.
Vad är det med dig?
Kom igen, då!
Basketproffset...
- Är det några talangscouter här? - Jag vill vinna.
Då kommer du att bli besviken.
- Du är väl inte härifrån? - Föredrar ni att förlora?
- Det var roligt sagt. Jag heter Anton. - Edward.
- Hur känns handleden? - Till och med ungarna är starkare.
- Har du barn? - Ja, du ska få se.
- Min äldsta har precis fyllt sju. - Det är en härlig ålder.
Innan de får klor och vassa tänder.
- Du då, Eddie? - Vad då?
Är du i stan för att lyssna på jazz och jaga kvinnor?
- Nej, jag hyr en lägenhet i närheten. - Jag bor precis runt hörnet.
- Hit ska jag. - Trevligt att råkas, Anton.
Vi får gå ut nån gång, så att jag kan välkomna dig hit.
- Tack, men du har ju barn. - De bor med sin mamma.
Vi träffas en gång i månaden. Dricker du hellre ensam?
Nej, det gör jag inte.
Tackar.
Vad har han på sig?
- Står du i kö? Tack. - Efter er.
- Eddie! Hur är läget? - Edward.
- Det här är Leah och Andrea. - Trevligt att träffas.
- Vilka tjusiga vänner du har, Anton. - Tackar.
De undrar vad du gör mer än att spela basket.
- Inget, jag har dragit mig tillbaka. - Hur gammal är du?
Jag föddes den 20 september 1980 i Phoenix i Arizona.
Det var specifikt.
Jag startade ett företag, men sen sålde jag det.
- Jag älskar den här låten. - Det gör jag med.
Hon är fantastisk.
- Är det en kille? - Ja.
- Mår du bra? - Ja, det är bra.
Jag har bara inte sett nåt liknande på 52 år.
Vad knäpp du är.
Vart är du på väg?
- Hallå? - Är det Claire?
Ja, det är det.
Hallå?
Vem är det?
Pappa...
Jag ser en liten flicka, hon kan inte vara mer än fem-sex år.
Jag vet att hon är kvinnans dotter.
Det är nåt fel, hon är sjuk och vill att jag hjälper henne.
- Du hade glömt medicinen. - En gång.
- Bara en gång. - Det förklarar dina hallucinationer.
Jag hallucinerade inte, jag kände henne.
Jag förstår att det känns så på grund av det du känner för din dotter
- men det handlar om att gamla minnen blandas med dina känslor.
Vattentornet med en pumpa på väggen var säkert nåt du såg som liten.
Den latinamerikanska kvinnan är säkert ett gammalt engångsligg.
Jag har inte sagt att hon var latinamerikanska.
- Här... - Vad är det?
Hawaii, du behöver miljöombyte.
Jag har hållit dig kvar här alldeles för länge.
Den veckan du är borta vill jag att du dubblar din dos.
Kom ihåg att ta den så kommer det här snart att vara över.
Okej?
Visst.
PUMPA
VATTENTORN
God morgon, mr Kidner. Ska jag ta dem?
- Hej. Kan jag hjälpa er? - När går nästa plan till St. Louis?
St. Louis...
200 meter kvar, vänster sida.
100 meter kvar, vänster sida.
Hallå?
Ställ tillbaka den och försvinn.
- Är det försäkringspengarna du vill åt? - Jag vill inte ha dina pengar.
Nu vänder jag mig om.
- Stå still. - Ta ett djupt andetag.
Jag vänder mig om nu, håll inte på avtryckaren.
- Är det du? - Håll inte på avtryckaren.
Det är ingen fara.
- Herregud! Hur är det möjligt? - Ta ett djupt andetag.
Förlåt, men jag förstår inte. Det är ingen fara, andas bara.
Herregud, det är ju du. Hur är det möjligt?
Jag vet inte.
- Ska det komma hit nån nu? - Nej.
- Hade du med dig nån hit? - Mr Kidner?
- Var tyst. - Mark...
Mr Kidner?
Mr Kidner? Öppna, är ni snäll.
Mr Kidner, öppna dörren.
Lägg undan vapnet, jag vill bara hjälpa er.
- Släpp mig! - Lugna ner er!
Eddie... Det är ingen fara.
Släpp honom.
- Jobbar du för Albright? - Jag är ändå din vän.
- Vi vill bara ditt bästa. - Hon tror att hennes man är död.
- De sa att de hade tillverkat kroppen. - Sätt dig ner.
Det var hans eget val, annars skulle hans barn inte överlevt.
- Fick de pengar? - Försäkringsbolaget gav dem inget.
Vi ordnade det, annars skulle flickan inte ha klarat sig.
- Du borde inte ha åkt hit. - Ni dödade en man...
Ingen har dödat någon.
Du är ju affärsman, du borde förstå det här.
Anna lever tack vare dig.
Skitsnack.
- Jag kunde ha gett honom pengar. - Säger du det?
Skulle du ha gjort det?
Eddie... Jag förstår att du är besviken.
Du trodde att du köpte en ny bil, men så hade den gått några mil.
Hur kan du ta så lätt på det? "Några mil..."
Läkaren anser att varenda patient är viktig för programmet.
- Fan ta honom. - Du finns inte utan oss.
- Du hoppade utan skyddsnät. - Tror du verkligen på det, Anton?
- Jag har varnat dig. - Vet du vem jag var?
Du gillar att vinna och lär bli besviken.
Det står en bil här utanför, jag föreslår att du sätter dig i den.
- Kvinnan, då? - Hon är inte ditt problem.
Det kommer att se ut som en olyckshändelse.
- Mår du bra? - Jag måste ta min medicin.
Tagga ner, jag ska bara gå på toa.
Det räcker så.
Gary?
Nej! Sänk vapnet! Ner med det.
- Han sköt mig! - Doktorn vill ha honom levande.
Gå ut på framsidan. Gå ut.
Eddie... Jag ska inte göra dig illa.
Eddie! Skjut inte.
Jag lägger ifrån mig pistolen nu.
Jag ska inte göra dig illa, nu går jag in.
Det är bara jag, jag ska hålla upp händerna.
Titta här, skjut inte.
Eddie...
Det där hade du inte behövt göra, vi står ju på samma sida.
Skjut honom!
Ge mig den.
Tänd på!
Vakna!
Damian!
Vi eldar upp er!
Bränn upp dem!
Stanna, Mark.
- Vänta. Stanna, Mark. - Inte nu, Madeline.
Madeline? Varför inte Maddie?
- Jag mår inte bra, vi måste härifrån. - Vi måste ringa polisen!
Nej, inte polisen.
Jag gick med på en sak för Annas skull, bland annat att försvinna.
I utbyte mot pengar gjorde jag saker man som död kan komma undan med.
- Vi måste fortsätta. - Din jävel! Hur kunde du göra så?
- Jag trodde att du var död! - Maddie!
Jag ville inte tvinga dig att välja.
Jag ville inte tvinga dig att välja mellan din man och din dotter.
Okej?
Din jävel.
Jag trodde att du var död.
Herregud... Anna! Hon är i skolan, Mark.
Mark!
Hoppas att hon orkar blåsa ut dem.
Det där klarar du, sötnos.
- Önskade du dig nåt? - Att pappa ska lära mig simma.
Man ska inte säga det, då slår det inte in.
Säg inte så.
- Är det sant? - Nej, sötnos.
Jag ska lära dig så fort du mår bättre.
Helvete.
Pappa! Jag visste det! Jag visste det!
Mamma har gråtit varenda kväll, men jag sa att du skulle komma tillbaka.
Jag älskar dig, pappa.
Jag älskar dig med, gumman.
Nu måste vi åka.
- Pappa? Är jag fin i håret? - Spotta först.
Prata inte med munnen full.
- Pappa... - Vad är det, sötnos?
- Är jag fin i håret? - Va?
- Är jag fin i håret? Det är längre nu. - Det är jättefint.
Nu ska du lägga dig.
Varför har du så mycket fina kläder?
De tvingade mig att ta bort den.
- Jag kör er till nån kompis i morgon. - Jag tänker inte släppa dig ur sikte.
- Mark... Vad letar du efter? - Fan också!
- Mark! - Förlåt.
Jag behöver lite frisk luft.
ÖMSNING MEDICIN
Kom igen nu.
Den där mannen...
FRAMSTÅENDE NEUROLOG AVLED PÅ BIBLIOTEKET
Jag talar om en framtid-
- där de ålderssvaga kan slå sig ur sina bojor.
En framtid där ett friskt sinnes öde...
Den jäveln...
Den där mannen...
...en döende kropp.
Professor Jensen, tycker ni verkligen att gamla människor...
Den där mannen...
ÄNKAN PHYLLIS JENSEN...
Sötnos...
Mark!
- Jag mår bra. - Du ligger på marken.
- Behöver du åka till sjukhuset? - Nej.
- Det är över nu. - Vad då?
- Ingenting. - Mark...
Snälla, berätta för mig. Vad är det som pågår?
Förlåt.
Förlåt mig.
Jag vet att det verkar konstigt, men du måste lita på mig.
Okej?
Säg bara...
Vart är vi på väg?
Jag måste ha min medicin.
Vi får stanna till i New Orleans.
Pappa...
- Pappa... - Måste du gå på toaletten?
Inte det?
Mår du dåligt?
Nej. Varför frågar du det?
Varför ska du till läkaren, då? Är det för min skull nu igen?
Nej, älskling, det är det inte.
Vi ska hälsa på läkarens fru, jag måste prata med henne.
Du är frisk.
- Somna om, du. - Okej.
- Nu kan mrs Jensen ta emot er. - Tack.
Där uppe.
- Mrs Jensen, ursäkta att jag stör. - Det gör ni inte.
- Jag var er makes elev. - Slå er ner.
- Så ni är student. - Ja, det var jag.
Mrs Jensen...
Jag undrar om jag skulle kunna få titta på er makes papper.
- Jag vill följa upp arbetet han gjorde. - Vad roligt att ni vill följa upp det.
Det har jag bett dem om.
Universitetet har betett sig som om han aldrig funnits.
- De har lagt allt i lådor... - Var förvaras de nånstans?
Skulle jag kunna komma åt dem?
Har Francis berättat hur vi träffades?
- Nej. - Han var så romantisk av sig.
Ni och den där andre, ni är så stiliga båda två.
Han var också student, men nu är han nog läkare.
Han kommer hit varje onsdag och har med sig mitt favoritgodis.
Han heter Albright.
- Jag kanske har lite... - Mrs Jensen, se på mig.
- Vet ni hur jag får tag på Albright? - Nej.
- Tänk efter. - Nej, naturligtvis inte.
Hans nummer står uppskrivet vid telefonen.
Phyllis...
Okej, jag kommer.
- Vad gällde det, Phyllis? - Stäng dörren.
Har du gjort henne illa?
Din fru? Nej, hon mår bra.
Stäng dörren.
Jag måste få medicin, så att det räcker.
- Du borde inte ha kommit hit. - Du borde inte ha ljugit.
Jag gav dig det du ville ha.
Jag ville inte att andra skulle få lida.
Jag försöker mildra lidandet.
Tänk så många snillen världen förlorat bara för att deras kroppar gett vika.
Edison, Einstein, Steve Jobs...
Tänk vad han skulle ha åstadkommit om han fått 50 år till på sig.
Min fru var en oerhört vänlig människa
-som borde finnas kvar vid min sida.
Men på grund av Alzheimers finns det inget kvar att rädda.
Var det allt? Tycker du att den ursäkten rättfärdigar mord?
Hur rättfärdigar du din medicinering?
Vad tror du att medicinen gör?
Inte?
Om du slutar ta medicinen kommer ditt medvetande att tyna bort.
Madeline kan få tillbaka sin man
- men ju mer du tar av medicinen desto mer försvinner av Mark.
Hans militära träning, hans instinkter...
Efter nåt år är de borta.
Du ställde aldrig rätt frågor, Damian.
Vad vill du göra nu när du har alla svar?
Vi åker till labbet.
Tjena!
- Ta det lugnt. - Inte här, ta med honom till bilen.
- Jag måste prata med mrs Jensen. - Ta det bara lugnt.
Kom igen.
- Vad gör han här? - Öppna bakluckan.
Mark? Är allt som det ska?
Sluta!
Sluta, sa jag!
Släpp honom!
För helvete, Eddie!
Anton?
- En repa redan på första åkturen. - Det tar ju flera veckor.
Det är värst första gången, sen återhämtar man sig direkt.
- Ge mig dina tabletter. - Du måste berätta det.
Fråga din man när er dotter fyller år. Eller när ni två...
Vad pratade han om?
- Vad är det som pågår, Mark? - Kom nu.
- Stanna här. - Nej.
Stanna, sa jag.
Gå ut.
Vänta här, sötnos. Vi behöver prata.
Okej... När fyller Anna år?
Vet du det?
På vilket hotell gifte vi oss? Vet du nånting?
Det här kommer inte att låta klokt.
Jag visste ju inte!
- Vad menar du? - Jag visste ingenting!
Mamma?
- Är allt som det ska? - Ja, jag mår bra, gumman.
Pappa glömde bort min födelsedag, bara. Vänta i bilen.
- Får pappa följa med? - Nej!
Pappa mår inte bra. Om det är nåt, prata med mig.
Gå och lek med hästen.
- Vad ska jag kalla dig? Vem är du? - Jag heter Damian.
Jag är hemskt ledsen.
- Jag vill hjälpa dig. - Jaså, säger du det?
Börja med att ge mig min man tillbaka.
Hjälp mig att förklara för min dotter att hennes pappa inte är hennes pappa.
- Hur ska jag klara av det här igen? - Jag vet inte.
Men utan mig överlever ni inte. De dödar er båda två.
Du är ett manipulativt svin.
Jag vet, det har jag hört förut.
Om det är nåt jag förstår mig på är det hur de där människorna tänker.
De vägrar släppa det de har skapat, oavsett vad och vem som måste offras.
Jag begär inte att du ska förstå
- men jag vill att du och din dotter sätter er i bilen.
Jag kan ta er till en trygg plats där ni kan börja om på nytt.
Jag har en vän som kan flyga oss ut ur landet.
Det finns ett konto i Genève med pengar så det räcker och blir över.
Anna får inte veta sanningen.
När det är över försvinner jag. Du kan säga vad du vill till henne.
- Hallå? - Mr O'Neill?
- Ja? - Jag har en hälsning från Damian Hale.
- Jag såg honom dö. - Du såg det de ville att du skulle se.
Och den här kvinnan, är hon min gammelmormor?
Hon är en vän som behöver hjälp, Martin.
Det du påstår är helt enkelt omöjligt.
Minns du i New York, när jag frågade dig om "ömsning"?
- Jag har aldrig träffat dig! - Jag är Damian.
Vad du än försöker med så nappar jag inte.
Jag ringer polisen.
Vi måste gå nu, Anna.
Lägg på luren, Judy. Jag börjar förstå varför hembiträdena säger upp sig.
Varifrån har du fått det här?
Vad är det?
- Kontraktet för Plympton Street 144. - Det första huset vi köpte tillsammans.
Minns du kvällen när vi skrev på? Vi gick till Charlie's Kitchen.
Jag ville prata med en brunett som hade glott på mig hela kvällen.
Men du hindrade mig.
"Du har redan gjort en erövring i kväll."
"Bli inte girig."
Hon visade sig vara dekanens 17-åriga dotter.
Hur visste du att du skulle spara det här?
Du känner mig, Martin. Jag ser alltid till att vara försäkrad.
Det är klart nu. Men det tar lite tid att tanka och få färdplanen godkänd.
Tack, Martin.
22 mars.
Mammas födelsedag.
Försök att komma ihåg det.
Det här kommer snart att vara över. Du ska få ett nytt hem.
Ny skola, nya vänner och ny skoluniform.
Låter det bra?
- Hur är vattnet? - Rumstempererat.
Säger du det? Rumstempererat...
- Jag lärde dig aldrig att simma. - Jag var ju sjuk.
Men nu mår du väl bra?
Kom hitåt...
Vet du hur svårt det vore att simma med dem på fötterna?
Jag ser ut som en kyckling.
Sparka hårdare!
OS 2020 nästa!
När blev du visslingsproffs?
Så snabbt du bara kan!
Plötsligt kunde jag bara vissla.
Så där ja!
Jag började så här...
Snabbare! Nu sparkade du mig i ansiktet.
Hur snabbt kan du simma?
Akta dig, Michael Phelps.
Man blir rädd först som gammal.
Sen gjorde jag så här...
- Sen gjorde jag så här. - Och nu kan du vissla!
Jag älskar dig, pappa.
- Sakta ner. Behöver du hjälp, lillan? - Jag är inte så liten.
- Är allt bra? - Låt mig bara få höra.
Mår du bra?
Du är i alla fall inte dålig på att kyssa.
- Medioker, alltså. - Så menade jag inte.
Jag vet.
Jag vill bara veta vem du var.
Jag behöver nåt, vad som helst, som påminner mig om att du inte är min man.
Det ska du vara glad att jag inte är. Jag var ingen vidare pappa heller.
- Hade du barn? - Ja, en dotter som heter Claire.
- Och...? - Jag var knappt där när hon var liten.
När hon blev stor var jag inte där alls.
Men det gick bra för henne ändå.
- Hon jobbar med välgörenhet. - Det kan du vara stolt över.
Det beror på vem man frågar.
- Är hon bra på det hon gör? - Jättebra. Hon är... fantastisk.
Har du sagt det till henne?
Vet du vart du och Anna ska ta vägen?
Jag har aldrig riktigt varit nånstans.
Mark och jag fantiserade om en söderhavsö med turkost vatten...
Hallå?
- Vita sandstränder... - Det räcker pengarna till, med råge.
Ja.
Jag hade bara inte tänkt mig det utan honom.
Nej, men nu får du tänka dig det.
- Vad är det där? - Ingenting. Jag är strax tillbaka.
Hallå?
- Var är Anna? - Vad är det?
Är nåt fel?
Anna?
Anna? Anna!
Typiskt, nu körde jag av.
Jag vinner!
- Vem är det här, sötnos? - Tony, han bor här.
- Kom, Anna. Säg hej då till din kompis. - Vad är det?
- Det där är Martins och Judys son. - Än sen?
Han dog för två år sen.
- Vem dog? - Ingen.
Anna!
Mamma!
- Stoppa undan vapnet. - Gå med Tony till vårt rum.
- Hur mycket tid har vi på oss? - Förstår du vad jag är skyldig dem?
- Hur mycket tid?! - De tar er så fort ni lämnar tomten.
De ringde en timme innan ni kom.
Hur kunde ni göra så mot ett barn?
Vi räddade hans liv. Skulle inte du ha gjort det?
- Nej, inte så. - Snart minns han inte att han var sjuk.
Den andra familjen, då?
- Vilken annan familj? - Han vet inte.
- Vet du inte varifrån kroppen kom? - Från ett labb!
Gentekniskt framodlad i provrör!
Det där är någon annans son, Martin.
En son de tror är död.
Nej...
Herregud...
Går det att komma till garaget från huset?
Okej... Du tar med dig Anna. Spring bort till landsvägen.
- Och vad ska du göra? - Jag ska köpa er tid.
- Har du nån bil jag kan ta? - Ta stadsjeepen med tonade rutor.
Det går en stig genom skogen. Jag följer med och visar vägen.
- Ska vi plötsligt lita på honom? - Vi har inget val.
Det finns ett långtradarkafé vid väg 180. Vi väntar där till midnatt.
Tack!
Tack.
De kör åt ert håll.
Jag ser honom.
Han är ensam i bilen.
Kolla baksidan av huset.
- Det kommer en bil! - Va?
Nej, vänta!
Vänta!
Stanna!
- Mamma! - Nej!
Nej! Anna!
- Var är de, Martin? - Jag hann inte med. De sprang före.
- De sprang rakt på dem. - Han dödar dem.
Jag hann inte. Förlåt.
Hur mår du?
Albrights kort, "de kan hjälpa dig", det var du, inte sant?
- Ja. - Varför?
Jag åkte snålskjuts på dig i 40 år. Jag ville gengälda dig.
Jag borde aldrig ha skickat det.
Jag borde aldrig ha gått med på det.
Snacka om att vara efterklok.
Helvete...
Hur är anfallen?
Tony fick också såna.
Det här borde räcka tills vidare.
Till när då?
Jag lät analysera tabletterna.
- Herregud... - Judy var rädd att de skulle ta slut.
Jag stod inte ut med tanken på att Albright skulle ha sån makt över oss.
Det tar 1,5 dygn ner till Mexiko.
För några tusen får du en halvårsförbrukning. Sen är du i hamn.
Du får en nystart.
Den där lilla flickan...
Hon är i samma ålder som Claire var när jag stack.
Vi vet inte var Albright håller till.
Även om du skulle vilja kan du aldrig hitta dem.
Tolv timmar.
Inga tabletter.
Hur illa det än blir måste jag låta bli.
Albright tog Mark till anläggningen för att döda honom-
-och behövde inte dölja nåt.
Om jag gör det här...
...kanske jag kan få fram ett viktigt minnesfragment.
Ge en slängkyss till pappa.
Ska du inte hjälpa till?
Angenämt.
Lägg er ner.
- Det är i en övergiven lagerlokal. - Säger du det?
Vet du hur många såna det finns i New Orleans?
Men i hur många förvaras karnevalsvagnar?
Har du kvar båten?
Du skulle ha sett honom när jag träffade honom.
Han blev lemlästad i ett ryskt fängelseupplopp.
Jag räddade hans liv och har gjort det tre gånger till sen dess.
För varje gång blir han lojalare. Tacksammare.
Var är de?
Vi har en klient som Madeline passar perfekt för
- och flickans organ kommer inte att gå till spillo.
Glaset ska klara strålning upp till 500000 mGy, så det är skottsäkert.
Alla medicinska framsteg sker till ett pris, Damian.
Det du gör innebär inte att du är en frälsare
-utan en psykopat.
Jag förstår att du känner så.
Jag ägnade givetvis åratal åt att försöka odla fram kärl
- men bakslagen sinkade mig. - Förr eller senare lyckas jag.
Då kommer det här obehagliga att ses som ett nödvändigt initialt ont.
Vi har en 40-årig revisors kropp redo för Anton
- men Mark verkar ju ha riktigt användbara instinkter.
Jag beklagar, Damian.
Det är dags att kroppen används av nån som är värdig den.
Kämpa inte emot, snälla du. Anton har ont om tid.
Undan!
Hallå?
Hör du mig?
Kan du säga vad du heter? Vad heter du?
Anton.
Hur många barn har du?
Inga, bara några bilder från internet.
Fortsätt.
Var är kvinnan?
På lagret.
- Ge mig ditt vapen. - Jag tror inte att...
Jag har fått benen bortslitna och blivit satt i brand. Ge mig vapnet.
Kom.
- Pappa? - Damian...?
Nej, snälla!
Det är ingen fara.
- Vi ska härifrån. - Damian?
Vem är Damian?
- Jag är bara tekniker. - Stick.
"Ingen metall." Ibland lyssnar jag faktiskt på vad doktorn säger.
Smart.
Men...
Om du dödar mig begår du självmord.
För utan behandlingen återfaller du.
Du återfaller
- och då vet vi båda två vem som tar över, eller hur?
Endast jag sitter på svaret, Damian.
Du behöver mig.
Det är bara jag som står mellan dig och glömskan.
25 % promazin, 30 % olanzapin, 15 % trileptal
- 15 % valproinsyra och 5 % fenobarbital.
Du... Vet du vad?
Gillar du båtar? Där borta ligger en båt och väntar.
Vita stränder och turkost vatten väntar.
Ska inte du följa med, pappa?
- Jag tror inte det, sötnos. - Varför inte?
- Kom, älskling. - Varför inte, mamma?
Det är ingen fara.
Varför ska inte pappa följa med?
Är du fortfarande arg? Han vet när du fyller år. Fråga honom.
Om du vill bli volontär sitter det en lista vid dörren.
Tack.
Hej.
Jag heter Ed Kidner. Jag var vän till din far.
- Får jag sätta mig ner? - Javisst.
Jag umgicks mycket med honom, särskilt mot slutet.
Jag vet att ni två inte alltid stod varandra så nära.
Men du skulle hört honom prata om dig. Han var så... stolt.
Jag har en sak till dig.
Det är bara... Han ångrade att han inte var med under din uppväxt
- och visste att det inte gick att gottgöra.
Ibland gjorde han misstaget att tro att hans checkhäfte var lösningen.
Det här är ett brev.
Saker han önskar att han hade sagt till dig medan han levde.
Du kan läsa det... när som helst.
När du vill.
Tack.
- Nu måste jag nog jobba. - Självklart. Ditt arbete är viktigt.
Jag ska gå.
Claire... Lycka till.
Hej, Mark. Välkommen till Västindien.
Jag heter Damian Hale. Det var jag som köpte din kropp.
Mycket har hänt. Det blir du varse tids nog.
Jag vill bara tacka dig för månaderna du gav mig.
Jag har inte tagit någon tablett på flera dagar.
Jag har kämpat med abstinensen i sängen där bakom dig-
- i väntan på att du skulle ta över. Jag känner redan hur jag tynar bort.
Snart är jag borta.
Välkommen tillbaka, Mark.
Ta hand om Maddie och Anna.
Damian!
- Mark? - Ja.
Är det du?
- Anna! - Pappa!